![](https://www.gyorplusz.hu/wp-content/uploads/2014/11/lovas_lala_01_mg.jpg)
A lovaglás napjainkban alapvetően szezonális, mondhatjuk, májustól szeptemberig tart, ezután pedig holtszezonról beszélhetünk.
Tóth Szilárd, a Rodeo Ranch tulajdonosa szerint döntően kétféle lovast különböztethetünk meg: a hobbi, valamint az „igazi” lovasokat, akik télen-nyáron, időjárási viszonyoktól függetlenül hódolnak szenvedélyüknek. „A ranch-en szerencsére olyan csapat jött össze, akik esőben, hóban, szélben lovagolnak, csak szakadó esőben és jegesedés esetén nem tartjuk meg az edzéseket” – mondta, majd hozzátette, a lovasiskolák többségének azonban nem ennyire kedvező a helyzete, gyakorlatilag a szezonban megkeresett bevételből élnek télen.
Többféle oka van, miért nem mondhatjuk egyelőre, hogy lovas nemzet vagyunk, vélekedik Tóth Szilárd. Szerinte a hagyomány megléte ma már kevés, a lovaglásnak nincs meg az az elismertsége, amire valóban lehetne építkezni. Egyrészt szemléletváltásra lenne szükség, hogy a családok belássák a rendszeres sportolás fontosságát, s persze arra is, legyen alternatíva a futballal, úszással, teremsportokkal szemen a lovaglás, amely során a természetben lehetnek. Már mi is írtunk róla, hogy számos előnye van az egészségmegőrzés mellett a lovaglásnak, ilyen például, hogy a gyerekek az állatokkal való foglalkozás által felelősséget tanulhatnak, s az sem elhanyagolható szempont, hogy zárt, összetartó közösségben lehetnek. „A másik probléma, hogy a lovassport nem kap elég támogatást” – fogalmazott és utalt arra is, a nemzeti lovaskultúra-oktatás bevezetése is megtorpant, a végzett lovas szakembereknek pedig nincs felvevőpiaca.
„Valamit tenni kellene azért, hogy a lovaglás valóban tömegsport legyen, hogy mindenki, keresettől függetlenül, elérhesse.” Tóth Szilárd úgy gondolja, ahogy például a Széchenyi-kártyával segítették a hazai turizmus fellendülését, úgy hasonló módon lehetne támogatni a lovassportot is. Felvetése szerint szabadidős sporttevékenység keretében többféle lehetőség közül volna jó választani, akár azokat a lovardákat, amik csatlakoztak a programhoz. Ez egyelőre persze csupán felvetés, ám az biztos, hogy rengeteg gyermek szeretne lovagolni. „Megkockáztatom azonban, hogy a Győr környéki lovardák négyszáznál több lovast nem érnek el. Ha a lovassport egészségmegőrző hatásait nézzük, a fellendítése befektetés lenne a jövőbe, emellett pedig image-építő is lehetne, hiszen mégiscsak lovas nemzet a magyar…” – hangsúlyozta Tóth Szilárd.
A címben feltett kérdésre természetesen olvasóink felvetéseit is várjuk a [email protected] e-mail címre.
Fotó: Marcali Gábor